I tako ih je ostalo petero: finalisti 3. Nagrade Ivan Goran Kovačić za najbolju pjesničku zbirku
![I tako ih je ostalo petero: finalisti 3. Nagrade Ivan Goran Kovačić za najbolju pjesničku zbirku](/var/plain_site/storage/images/magazin/gkr-bira/i-tako-ih-je-ostalo-petero-finalisti-3.-nagrade-ivan-goran-kovacic-za-najbolju-pjesnicku-zbirku/256266-1-cro-HR/I-tako-ih-je-ostalo-petero-finalisti-3.-Nagrade-Ivan-Goran-Kovacic-za-najbolju-pjesnicku-zbirku_article_full.png)
Nakon svake objave finalista vrijeme je da posegnemo u inventar pitanja kao "koga ste čitali?" ili "tko je vaš favorit?". Dok o njima razmišljate, bacite oko na misli stručnog žirija.
*tekstovi su stručna obrazloženja žirija
Ponornice / Krešimir Bagić
Knjiga pjesama Krešimira Bagića Ponornice puna je različitih izazova i poziva, kako to već njezin autor u poeziji i drugim tekstualnim praksama nerijetko čini: vidljivom, domišljenom i kronološkom oduzima sigurnost, a nevidljivom i nesvjesnom daje kontekst svakodnevnog i suvremenog. Pjesme se u knjizi slažu kao soneti, crteži, intervencije u drugom formatu, kao svjedočenja, komentari, uvidi, kao zaključci, potvrđivanja i rasuđivanja. Čini ih na začudan način i jezik i ne-jezik, ako je tako moguće misliti o granicama svijeta od Gorgije Leontinca, Sokrata do Kanta, od Goethea do Matoša, Tina i Aragona – što su samo neka od imena ove pjesničke pustolovine. Ponornice žive od različitih poticaja, slučaja i vijesti, od čitanja i bavljenja drugim tekstovima, čuvaju svoja i uzimaju imena drugih, istražuju vlastita potonuća dok traže izlaz na svjetlo dana, dok su na putu do svoga čitatelja.
Vježbe hrabrosti / Goran Bogunović
Goran Bogunović ističe se knjigom poezije koja se temama i motivima – osobito njihovom izvedbom – ne boji zalaziti u prostore koji se ne posjećuju često u domaćoj poeziji. Ono što osobito osvaja u Vježbama hrabrosti nenametljiva je ali kroz cijelu zbirku prisutna začudnost i rijetka gipkost pjesničke percepcije, potpomognuta jasnoćom i mirom autorova jezika. Ovo je zaista originalna i hrabra knjiga širokog zamaha, koja se kreće od preispitivanja vlastitih moći, a još više nemoći u odnosu na druge i na svijet, pa sve do fotografije stradalog para, nulte gravitacije, zvijezda i ništavila koje vodi do „autobusa punog male djece / koja jure u radost.”
Nestajanje / Senko Karuza
Glavna osobina poezije Senka Karuze u zbirci Nestajanje je izravnost – iz pjesme u pjesmu slušamo glas koji ne krije svoja raspoloženja i ne ublažava svoje hirove. Čas je to glas rezigniranoga čovjeka koji lamentira nad promašenim životom, čas glas sjetnog zavodnika i hedonista, a čas glas gotovo dječje naivnosti i prkosa. Nestajanje je ujedno i ispovijest, i svođenje računa, i puštanje mašti na volju; knjiga koja ne pravi razliku između velikih tema i malih stvari. Moglo bi se reći da se radi o poeziji stečenoga iskustva, ali stvar je u tome da upravo to iskustvo dolazi pod znak pitanja – da poezija počinje tamo gdje se iskustvo provjerava, prihvaća ili odbacuje. Tamo gdje se miješaju očaj i smijeh Karuza ispisuje svoje najbolje stihove, pjesme koje se pamte.
Skica za junakinju / Sanja Lovrenčić ; [ilustracije Tea Ivković]
Mnogostrukost i igra, oznake i naznake svijeta u nastajanju i rasulu samo su neke od mogućih koordinata uzbudljive i neuhvatljive knjige pjesama Sanje Lovrenčić Skica za junakinju. Pjesničke dionice i različiti stilski registri, od bajkovitog do predmetnog svijeta, s redovitim uzdahom za onim što će se dogoditi i krugom, krugovima, varijacijama o ljubavi i svijetu, uvlače čitatelja i čine ga sudionikom svijeta u nastajanju i, na neobičan način, u nestajanju, kako se to već u skicama i postanku koji živi od riječi i događa. Pjesnikinja daje uloge i govori, pjeva, iz različitih perspektiva, ali to njezinu knjigu čini i fragmentarnom i cjelovitom, dostupnom i neuhvatljivom. Dok se govori o Drugom, o drugima, provjerava se mogućnost i značenje pjesničkog glasa, njegovih rastera i raspona, domišlja se metoda i način snalaženja u svijetu koji je čitatelju bio dalek i stran, a sad ga on prisvaja i osvaja na toliko čudesnih i neobičnih načina.
Proces gorenja / Darko Šeparović
Darko Šeparović napisao je zbirku poezije koja – već od prve pjesme Požari – odzvanja u čitatelju kao poziv na otpor uhodanim ispraznostima našega doba. Proces gorenja bavi se „gorućim” problemima suvremenosti, no bez bučnih velikih riječi; dapače, autorov je govor začudan i slikovit, značenjski bogat a nerijetko gotovo neuhvatljiv, neproničan na prvo čitanje. Šeparović s pravom zahtijeva udubljena čitatelja. U pjesmama koje kao da se odapinju iz zamjenice „mi” i padaju u kaskadi niz stranicu, u snažnom ritmu kroz rezove u stihu i opkoračenja pjeva o pobjedi prirode nad proizvodnjom i industrijom, neuhvatljive erotike i melankolije ljeta nad konfekcijom putovanja, nad turizmom.