"Groznica u zoru" Pétera Gárdosa: istinita priča o ljubavi nakon holokausta
!["Groznica u zoru" Pétera Gárdosa: istinita priča o ljubavi nakon holokausta](/var/plain_site/storage/images/magazin/citateljski-osvrti/groznica-u-zoru-petera-gardosa-istinita-prica-o-ljubavi-nakon-holokausta/202794-3-cro-HR/Groznica-u-zoru-Petera-Gardosa-istinita-prica-o-ljubavi-nakon-holokausta_article_full.png)
Dva novoosnovana čitateljska kluba (Moljci i Zoomeri) svoje su prve rasprave održali baš na samu Noć knjige, 23. travnja, a sastali smo se virtualno, putem Zooma. Virtualno druženje bilo je veselo i opušteno, a veselimo se danu kada ćemo se napokon upoznati i uživo.
Novoosnovani čitateljski klubovi Moljci i Zoomeri svoju su prvu raspravu o pročitanoj knjizi održali na samu Noć knjige u četvrtak, 23. travnja. Oba su mlada kluba za zadatak imala pročitati knjigu "Groznica u zoru" mađarskog autora Pétera Gárdosa.
Gárdos, koji inače nije pisac već redatelj, knjigu je napisao kao posvetu svojim roditeljima koji su, preživjevši holokaust, svoju ljubav započevši dopisivajući se dok su se oporavljali daleko od doma, u Švedskoj. Autoru je majka pokazala pisma tek nakon očeve smrti te mu ispričala nevjerojatnu priču o njihovom upoznavanju, a on ju je odlučio pretočiti u književno djelo, a 2015, je snimio i istoimeni film.
U nastavku možete pogledati kratki intervju s autorom o knjizi:
Nakon proživljenih užasa, teško bolestan i s liječničkom prognozom da mu je preostalo šest mjeseci života, dvadesetpetogodišnji Miklós se odlučuje oženiti. Pošto u švedskom sanatoriju u kojem boravi baš i nema mogućnosti upoznati djevojke, on pronalazi popis svih mađarskih djevojaka koje se oporavljaju u Švedskoj, njih 117 i svakoj od njih pošalje pismo. Jedna od djevojaka je Lili, s kojom dopisivanje postane ozbiljno i učestalo i prerasta u pravu ljubav.
Čitateljski klubovi: Moljci i Zoomeri
Pročitana knjiga: Groznica u zoru
Autor: Péter Gárdos
Datum rasprave: 23. 4. 2020.
Moljcima se knjiga uglavnom jako svidjela, a Zoomerima možda nešto malo manje, čini se da u njihovim redovima ima malo manje romantičara. No sve u svemu, knjiga je uglavnom naišla na pozitivne reakcije.
Većina je fascinirana nevjerojatnošću priče, opći je dojam da bismo, da se ne radi o istinitoj priči, pomislili da si je autor malo previše dao mašti na volju i da priča nije previše realna. Taj optimizam priče naišao je na podijeljene osjećaje, oni malo romantičniji su zadovoljni krajem, dok su oni manje skloni romantici očekivali neki preokret koji će knjigu završiti u manje sretnom tonu. Također, neki od nas su poželjeli da kraj nije bio tako nagao, već da se knjiga nastavila još malo dalje u njihov život u Budimpešti, zanima nas kako je njihov život tekao nakon povratka u domovinu i zasnivanja zajedničkog života. Posebno nas zanima što je nakon svega bilo s Judith!
Većini se jako svidio element stvarnih pisama koja je autor uključio u sam tekst romana, a koja cijeloj priči daju autentičnost i u život prizivaju neka vremena koja su davno za nama, kada su se pisala pisma i dugo iščekivao odgovor. No, neki se baš zbog tog potpuno različitog načina života, razmišljanja i komuniciranja nisu mogli poistovjetiti s likovima. Ipak, većini se jako svidjela Mikloseva i Lilina želja za životom, čvrsta odluka da će živjeti i voljeti se i imati obitelj, da neće dopustiti da im život odredi tragedija koju su proživjeli.
Ono što nas se posebno dojmilo je kombinacija humora i proživljene traume, kako iza duhovitih dijaloga i smiješnih situacija odjednom izviri stravično sjećanje od kojeg bi čovjek lako mogao sići s uma, koje nas podsjeti koliko su Miklos i Lili zapravo slomljeni. Time nam njihova odluka da žive i budu sretni ulijeva još više poštovanja i divljenja, jer za tako je nešto potrebno puno snage.
I Moljci i Zoomeri knjizi su kao prosječnu ocjenu dali čvrstu četvorku.