Slovima zapisani domaći novi val i punk: Maksimalno osoban izbor riječi i melodija
![Slovima zapisani domaći novi val i punk: Maksimalno osoban izbor riječi i melodija](/var/plain_site/storage/images/magazin/teme/slovima-zapisani-domaci-novi-val-i-punk-maksimalno-osoban-izbor-rijeci-i-melodija/120498-1-cro-HR/Slovima-zapisani-domaci-novi-val-i-punk-Maksimalno-osoban-izbor-rijeci-i-melodija_article_full.png)
Ne voljeti domaći novi val odnosno varijacije punka s kraja sedamdesetih i početka osamdesetih godina XX. stoljeća sasvim je u redu.
Mogućih razloga svakako je podosta i svi su legitimni: nekritičnost prema kvaliteti, mitologiziranost pojedinih aktera poput Štulića, pretjerano nostalgično gledanje na mladost jedne generacije odrasle u Palachu ili Kulušiću, “obljetničarska” eksploatacija (posebno 25. obljetnice 2003./2004. godine), gomila nove, bolje i originalnije glazbe nastale u svim godinama nakon…
No jedno ne smijemo smetnuti s uma - u tih nekoliko godina (1977. - 1982.) rođen je solidan dio domaće urbane kulture, umjetnosti, čak stvoren i zametak kreativne industrije, otvoren put ka liberalizaciji javnog i političkog života, ali stvorena i neka doista dobra glazba, dizajn, tekstovi... Pojedini sudionici koji svoje kreativno formiranje duguju energiji pokreta i danas su nosioci niza važnih grana domaće djelatnosti u rasponu od medija do marketinga. Upravo zato, domaći novi val u redu je bar upoznati - bilo kao jedinstveni povijesni trenutak ili egzotiku. I taj je put upoznavanja kao i sve ostalo povezano s glazbom vrlo osoban i subjektivan put, pa je takav i moj izbor knjiga kroz koje to možemo učiniti.
Mišo Hrnjak: Srce od zlata - priče, ali ne baš za djecu
“Mišo, Mišo, Mišo, Mišo...” Tko je taj tip, kako zapravo izgleda, gdje je pobogu nestao, pitao sam se kao srednjoškolac preslušavajući kasetu Azrina nastupa pretočenog u bolesno dobar album “Ravno do dna”, a na kojem je publika zazivala to ime u jednoj od rijetkih pauza između Štulićeve rafalne energije. Detaljnom istragom, a ona je te 2000. značila odlazak u “internetski caffe” koji se nalazio u prizemlju hotela Kontinental, ispostavilo se da je Mišo Hrnjak, basist Azre, naglo prekinuvši karijeru otišao u Mađarsku, gdje je postao izrazito kršćanski religiozan. Bilo je to bizarno, ali O. K… Štulić je radio prepjev Ilijade, pa mjesta čuđenju nije bilo.
Mišo se relativno nedavno počeo češće ponovno kretati i po našim krajevima, a potom je i zapisao sve čega se sjeća… Mišo je jednostavan, prepun kratkih crtica razbacanih poput sjećanja, ali nismo više ni tražili. Sad napokon doista znam tko je Mišo.
Zvučna pozadina: Azra - Tko to tamo pjeva
Igor Mirković: Sretno dijete
Današnji prilično velik manjak entuzijazma za energiju novog vala, mislim, možemo u dobroj mjeri zahvaliti eksploataciji 2003./2004. godine, koja je jednostavno bila bezobrazno naporna, komercijalna i na kraju ofucana. Vrhunac tih događanja bila je premijera filma “Sretno dijete” Igora Mirkovića. Uz premijeru filma postojala je i mrežna stranica s nekom vrstom foruma na kojem sam ja, mlad i opsjednut Branimirom Š., odlučio braniti čast tog čovjeka. Razvilo se to u vrlo intenzivno pisano druženje s potpuno nepoznatim ljudima tako da ako ovo slučajno čitaju izvjesna “Marijeta” ili “Bambi” (taj me je čovjek strašno vrijeđao), slobodno se javite, bit će mi drago…
U “Sretnom djetetu” Mirković je zapravo ispleo priču o svojim mladenačkim godinama, a u kojima su razni protagnosti novog vala igrali specifičnu ulogu. Kada je film izašao, užasno mi je smetao te sam o uratku izgradio dojam izrazite egoističnosti i samodopadnosti autora. I sad paradoks - istoimena knjiga napisana u skladu s filmom bila mi je najdraže štivo te osobno vrlo teške godine. Bila je to prva godina faksa i ni jedna literatura nije bila zanimljivija…
Zvučna pozadina: Prljavo kazalište - Neki dječaci
Boris Hrepić Hrepa: Našao sam dobar bend: glazbeno odrastanje u Splitu 80-ih: o Dalekoj obali i drugim dobrim bendovima
O Splitu, a i glazbi koja nam iz njega stiže, ponešto znamo iz niza knjiga, ali nikada taj grad nismo percipirali kao mjesto života previše urbane i avangardne scene, bar ne u značenju koje smo pripisali Ljubljani, Rijeci i Zagrebu. Punk, novi val, zar je to prešlo Velebit i Dinaru, valjda smo razmišljali.... No naravno da je, a pojedini protagonisti tih zbivanja sada to uobličavaju u neke zanimljive knjige.
Hrepa je čovjek s prve crte, sastavni član kasnije nastale Daleke obale, a ranije netko tko je gledao u gola prsa B. Š.-a na splitskim koncertima i svega se sjeća. Ono što je maksimalno osobno u toj priči jest da je i moj tata bio dio istog splitskog glazbenog kretanja, ali i da je svoje teško stečene bubnjeve po odlasku iz Splita na svoj prvi pravi posao poklonio. A onda je upoznao buduću mamu…
Zvučna pozadina: Narodno blago - Stara ljubav
Ur. Bruno Ćurko i Ivana Greguric: Novi val i filozofija
Povezanost novog vala, punka i filozofije vrlo je očit i klišejiziran fenomen - uostalom dobar dio protagonista “scene” bili su upravo studenti zagrebačkog ili ljubljanskog filozofskog fakulteta. Ovo je knjiga koja tu tajnu vezu barem malo razjašnjava…
Zvučna pozadina: Pankrti - Živ spomenik neumnosti
Marko Pogačar: Jugoton gori!: glazbeni dnevnik
Ako ste i vi novovalna generacija, vjerojatno ste se osjećali poput Pogačara. Ovaj intiman dnevnik vodi u razmišljanja i nostalgične šetnje jednim odrastanjem.
Zvučna pozadina: Haustor - Crni žbir
Ur. Kruno Petrinović: Branimir Štulić: prilozi za biografiju Johnnyja B. Štulića: kad Miki kaže da se boji: [kako su se u Zagrebu pojavili seksualna revolucija, droge, rock'n'roll, anarhist i Azra]
Branimira zahvatiti, obuhvatiti, shvatiti, prihvatiti (...) nikada nije bilo jednostavno, a to je još teže sada kada o njemu više praktički ništa detaljno i ne znamo, osim da kada s nepovjerenjem daje izjavu na telefon, zvuči kao da mu jedna strana mozga prevrće preko Plutarhovih zapisa, druga preko osobnih sjećanja i osjećanja, a treća preko evidentno do krajnosti razvijene mizantropije prema ljudima s prostora bivše Jugoslavije. U svakom slučaju film “Kad Miki kaže da se boji” pripada jednom od zanimljivijih uradaka o toj eri jer upoznajemo sve te neobične i zapravo vrlo obične ljude koji su bili likovi (netko bi rekao junaci) Branimirovih pjesama.
Ako želite znati tko je Đoko Anarhist, frajer iz pjesme Jablan, čitajte i ovu knjigu koja prenosi dio materijala iz filma, ali donosi i dio novog. Koliko god to možda bilo smiješno i iracionalno, film je jedan od rijetkih uradaka uz koji se mogu rasplakati i sada, upravo kao kada sam ga gledao. A dva su prizora ključna - prvi Riječanina Dalibora Laginje i njegova brata (koji mi je uzgred rečeno bio srednjoškolski profesor etike) koji se prisjetio razgovora s Branimirom u Sarajevu, u kojem je ovaj predviđao da će taj grad gorjeti, a potom prizor fotografa Igora Kelčeca koji je osebujno objasnio Bregovićevo postupanje prema tuđim idejama… Da, Branimir je na kraju ispao lud, a svi mi jako pametni. Zato netko pije da zaboravi...
Zvučna pozadina: Branimir Štulić - Pijem da je zaboravim
Branko Kostelnik: Moj život je novi val
Knjiga koju sam dobio na poklon odmah po objavi. Ljudi su znali da sam fanatičan kada su ove teme u pitanju pa su mi je poklonili. I naravno, ispala mi je najmanje draga i zanimljiva. Ipak, upoznat ćete kroz razgovore mnoge protagoniste novoga vala. U svakom slučaju, ima genijalnu naslovnicu koja je na neki način suština te energije.
Zvučna pozadina: Pekinška patka - Biti ružan, pametan i mlad
Željko Krušelj: Igraonica za odrasle - Polet 1976. - 1990.
Znalo se i onda, ali danas je kristalno jasno - novi val nije bio samo glazba već cijeli jedan kulturni i estetski pokret. Jedno od područja u kojima se to najbolje vidi i čije su posljedice najdalekosežnije svakako je omladinska štampa. U tom kontekstu vrijedi istaknuti nastanak vrlo dobre knjige o zagrebačkom Poletu, svakako ključnom listu te vrste. Dandanas nije mi jasno kako i zašto takve koncentracije talenta i motivacije više nisu moguće...
Zvučna pozadina: Paraf - Visokotiražni mir
Zoran Žmirić: Riječke rock himne
Već ste se dosada već i pitali gdje je u svemu tome Rijeka, za koju znamo da je bila jedna od ključnih točaka. Parafi, Termiti, Caos, Mrtvi kanal i ostala vibra tadašnjeg Palacha sramežljivo proviruju i sa stranice poviše spomenutih knjiga, ali iako se o “riječkoj sceni” lokalno dosta pričalo i tematiziralo ju kroz razne forme (npr. upravo je spomenuta 25. obljetnica donijela i veliki koncert u Dvorani mladosti na kojem su se ponovno okupili Parafi, a ja ulovio i izgubio Urbanove cipele), ne čini mi se da postoji jedinstvena i integralna sinteza. Ipak, ima dobrih radova koji zahvaćaju pojedine fragmente, a jedan od njih svakako su “Riječke rock himne” Zorana Žmirića, zabavan vodič kroz priče iza nastanka niza kasnijih hitova i “hitova”.
Zvučna pozadina: Termiti - Mama, s razlogom se brineš